Hírünk a nagyvilágban a magyar-angol világbajnoki selejtező után:
„A lelátóról érkező rasszizmus átitatta az estét, a magyar drukkerek diszkriminatív rigmusokat kiabáltak az angol focistáknak. Sokat fogunk még hallani erről az elkövetkező napokban” – zárta a meccsről szóló élő közvetítését a BBC.
„Briliáns győzelem ellenséges közönség előtt” – írta a Twitter-oldalán az angolok második gólját szerző, az utolsó tizenhárom Eb-/vb-selejtezőn egyaránt betaláló Harry Kane.
„Csodás győzelem elfogadhatatlan légkörben” – értékelt az angol futball történetének legdrágább játékosa, a nyáron a Manchester City által 117 millió euróért megvett Jack Grealish.
Az is megér majd egy komolyabb elemzést, hogyan esett szét a Marco Rossi-érában a szervezettségével a nagycsapatok dolgát többször is megnehezítő – elég csak a franciák és a németek elleni, döntetlennel végződő Eb-meccsekre gondolni – magyar válogatott az első bekapott gól után, de az angol sajtóban és a közösségi médiában sokkal inkább az jelentette a témát a meccs alatt és után, hogy a magyar szurkolók egy része pontosan úgy viselkedett, ahogy attól tartani lehetett.
Hiába kérlelte a szurkolókat az elmúlt napokban előbb Rossi, majd Schäfer András is, hogy ne tegyenek olyat, amivel az újabb zárt kapus büntetést kockáztatják, amikor az 55. percben Willi Orbán félpályánál eladott labdáját góllal büntették az angolok, a gólöröm gyanánt a mezét lekapó Raheem Sterlinget a lelátóról műanyag poharakkal vették célba a drukkerek.
Amikor a meccs után megkérdeztünk néhány magyar drukkert az esetről, a dobálást mindannyian elítélték, de volt, aki megemlítette, hogy Sterlingnek nem a magyar B közép előtt kellett volna ünnepelnie, és ha a meze alatti feliratot szerette volna megmutatni, akkor kifuthatott volna akár az angol kispadhoz is.
Az angol támadó egyébként a pólóján szereplő üzenettel egy barátjára, Steffie Greggre emlékezett, aki a napokban hunyt el koronavírus miatt fellépő komplikációk következtében. Amit azért nehezen lehet provokációnak nevezni.
A poharak később is röpködtek, erre Grealish és Declan Rice is úgy reagált, hogy felkapott egy-egy poharat, és úgy tett, mintha inna belőle,
Harry Maguire fejesgólja után pedig egy pirotechnikai eszköz is a pályán landolt, úgyhogy volt mit jegyzetelnie a Nemzetközi Labdarúgó Szövetség (FIFA) ellenőrének.
Az angol szövetség Twitter-oldalán a mérkőzés után azt olvashattuk, jelezni fogják a FIFA felé, hogy indítsanak vizsgálatot a magyar szurkolók diszkriminatív megnyilvánulásai miatt, és nem kell hozzá Sherlock Holmest idéző logika, hogy összerakjuk: ennek rossz vége lesz.
Persze a hevesebb vérmérsékletű magyar szurkolók erre majd rávágják, hogy de hiszen az angolok verték egymást és az olaszokat is az Eb-döntőn, a tizenegyespárbajban hibázó játékosokat pedig gusztustalanul zaklatták, azonban épp a szövetségi kapitányuk, Gareth Southgate jegyezte meg bölcsen, egyben önkritikusan, hogy „nem kell másokra mutogatni, amíg a saját házunk táján nincs rend”.
Márpedig mi évek óta visszaesőnek számítunk a szurkolói balhék miatt, és lehet itt mindenféle összeesküvést emlegetni, hogy az UEFA-nál és a FIFA-nál is vastagabban fog a ceruza, ha minket kell büntetni, de nem lenne egyszerűbb előbb tényleg rendet rakni? Manapság nem igényel nagy varázslatot kiszűrni a felvételek alapján a renitenseket, mégis úgy tűnik, mintha a magyar szövetségnek kényelmesebb lenne fenntartani a mostani állapotot, mint konfrontálódni a hangadókkal.
Még a meccs előtt két lány, Ágota és Bianka az általuk csak úti fröccsnek titulált hangulatjavító kortyolgatása közben lelkesen mesélte, hogy a franciák elleni Eb-találkozón egyszerűen beszippantotta őket a szédületes atmoszféra, és amikor a baráti társaságban felmerült, hogy vennének jegyet az Anglia és az Andorra elleni vb-selejtezőkre, nem volt kérdés, ők is jelentkeztek.
Az első válogatott meccsére a férjével kilátogató Fanni szintén áradozott a meccsen tapasztalt szurkolásról, majd hozzátette, hogy az angol játékosok megdobálása rontott az összképen, és hogy egy hangos kisebbség miatt szankció várható.
Emiatt a hangos kisebbség miatt megy most a szintén nagyon kártékony általánosítás, és a kommentelők hajlamosak minden magyar drukkert egy kalap alá venni, ami legalább annyira elbaltázott dolog, mint amikor a müncheni Eb-meccsen a német szurkolók a magyar válogatottat fütyülték ki az előtte nem sokkal elfogadott, melegellenes pedofiltörvény miatt.
Amikor egy hazafelé tartó fiatal párt arról kérdeztünk, minek tulajdonítják, hogy egy méretes zakó után a szurkolók tapssal búcsúztatják a csapatot, azt felelték, hogy a 2016-os Eb-részvétel egy mérföldkő volt, ami után azt tapasztalták, hogy általánosságban javult az itthoni szurkolói kultúra.
Majd a pár lánytagja iróniával a hangjában hozzátette: „Ha egy vesztes meccs után megtapsolják a csapatot, talán legközelebb majd nem fütyülik ki az ellenfelet, ha letérdel, és nem dobálják meg a játékosokat a gólok után”.
A valóban az egész országot megmozgató, 2016-os Eb után mindössze egy évet kellett várni, hogy jöjjön a kijózanodás a végtelenül kínos andorrai bukta képében. A válogatott most a 0-4 ellenére is maga mögött tudhatja a szurkolókat, de ahhoz, hogy ez az erős kapocs megmaradjon, az kell, hogy győzzön Albániában, aztán meggyőzően nyomja le idehaza Andorrát is.
És ha ez a két meccs a tervek szerint alakul, akkor talán Andorra ellen majd sikerül a poharakat rendeltetésszerűen használni a lelátón.